Початок формування "харківського пантеону" (на матеріалах путівників другої половини ХІХ – початку ХХ ст.)
Анотація
У центрі уваги автора перебуває проблема формування «пантеону» найвидатніших постатей в історії Харкова. З цією метою були проаналізовані дорадянські путівники по місту. Імена, які трапляються на сторінках путівників, заносилися у відповідну базу даних. У статті зазначені принципи побудови цієї бази даних та можливі інтерпретації одержаних результатів. Вона містить два поля – «особи» і «згадки». У першому полі фіксувалися ті імена, які трапляються на сторінках путівників, у другому – ті оцінки, які супроводжують певне ім’я. Разом із фіксацією імені особи зазначалася й соціальна чи професійна характеристика (вчений, військовий, архітектор, державний діяч тощо). У полі «згадки» залежно від характеру згадування тієї чи іншої особи зазначався коефіцієнт: якщо ім’я згадувалося без оцінок – це коефіцієнт 1 (1 бал), поєднання з такими епітетами, як «відомий», «визначний» та подібні – коефіцієнт 2 (2 бали), більш-менш докладна характеристика діяльності, передусім з погляду впливу на розвиток міста – коефіцієнт 3 (3 бали). У підсумку це дозволило створити певну ієрархічну систему імен і виокремити «ТОП-10». У перспективі це дозволить побачити систему імен у динаміці, коли деякі особи в певні періоди будуть «випадати» з кола лідерів, а інші потрапляти до цього списку. Також важливо буде зафіксувати зсуви в плані збільшення чи зменшення уваги до певної категорії осіб (мається на увазі соціальна та професійна характеристики). Загалом до бази даних потрапила інформація про більше ніж 650 осіб. Зроблено висновки про те, що на початку ХХ ст. у путівниках все менше згадували державних діячів та місцевих адміністраторів, а більше – художників, архітекторів, науковців. Також зазначено, що наприкінці ХІХ – на початку ХХ ст. список «місцевих героїв» у Харкові лише почав формуватися. Саме цим можна пояснити відсутність деяких відомих осіб у ТОП-10. Почасти це пов’язано також із тим, що й сам жанр путівника ще не оформився остаточно, а перші путівники радше нагадували інформаційні довідники, були тематично незбалансовані. Між тим цей матеріал може бути корисним для вивчення початкового етапу складання «харківського пантеону».
Завантаження
Посилання
Диса, K. Образ модерного міста у путівниках по Києву межі ХІХ-ХХ ст. В зб.: Живучи в модерному місті. Київ кінця ХІХ – середини ХХ століть. Київ, 2016, с. 82-95.
Екатеринослав и Харьков: иллюстрированный путеводитель (репринтное издание 2008 г.). Харьков, 1905.
Г. Сковорода стал победителем проекта «Главные харьковчане – звезды Слобожанщины». Status Quo. Available at:
Гусев, А. Н. Харьков: его прошлое и настоящее в рисунках и описаниях: Историко-справочный путеводитель (репринтное издание 2008 г.). Харьков, 1902.
Харьков: путеводитель для туристов и экскурсантов (репринтное издание 2007 г.). Харьков, 1915.
Киселева, Л., Пильд, Л., Степанищева, Т. Некоторые итоги «Путеводительного проекта». В сб.: Travel Guide as a Semiotic Object. Tartu, 2008, c. 7-14.
Posokhov, S. I., Rachkov, Ye. S. Kharkiv as a University City: the Evolution of Symbolic Space. East/West: Journal of Ukrainian Studies, vol. VII, no. 1, 2020, pp. 129-67.
Репина, Л. П. «Вызов и ответ»: перспективы исторической науки в начале нового тысячелетия. Ейдос. Альманах теорії та історії історичної науки, вип. 3, 2008, c. 11-25.
Розанова, Ю. Н. Путеводитель как жанр туристического дискурса: диахронический аспект. Историческая и социально-образовательная мысль, № 5 (27), 2014, c. 281-85.
Склокіна, І. Путівники як джерело. Available at:
Устинов, И. А. Описание г. Харькова: путеводитель (репринтное издание 2007 г.). Харьков, 1881.
Авторське право (c) 2020 Посохов С. І.
![Ліцезія Creative Commons](http://i.creativecommons.org/l/by/4.0/88x31.png)
Цю роботу ліцензовано за Міжнародня ліцензія Creative Commons Attribution 4.0.
Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами:
- Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі.
- Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі.
- Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див. The Effect of Open Access).