ЩОДО ЗАТРИМАННЯ ОСОБИ У КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОВАДЖЕННІ: ПРАКТИКА ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ
Анотація
АНОТАЦІЯ: у статті окреслено проблемні питання інституту затримання, з’ясовано його співвідношення із конституційним правом людини на свободу та особисту недоторканість, здійснено огляд практики Європейського суду з прав людини стосовно затримання, акцентовано на порушенні принципу правової визначеності у чинному процесуальному законодавстві.
Принципово важливим у дослідженні є визначення суб’єктного складу осіб, які здійснюють затримання, зокрема, зосереджено увагу на їхньому процесуальному статусі, озвучено позицію стосовно обмеженого кола повноважень уповноважених службових осіб, у частині права на затримання виключно за вчинення злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, на відміну від осіб, що здійснюють законне затримання, які уповноваженні затримувати особу при вчинені кримінального правопорушення незалежно від тяжкості. Висвітлено маніпулювання процесуальними нормами, що корелює із так званою прихованою метою та відбувається шляхом підміни затримання в розумінні кримінального процесуального законодавства адміністративним затриманням – що і є підґрунтям для порушення прав людини.
Розглянуто й підтримано концепцію негайного судового контролю, що передбачає покладення на уповноважену службову особу обов’язку доставити затриману особу безпосередньо до суду для вирішення питання законності затримання, минаючи органи досудового розслідування, де на затриману особу ще протягом тривалого часу (60 годин, оскільки саме цей строк не повинен бути перевищений для доставлення затриманої особи до слідчого судді, де приймається рішення про обрання стосовно неї запобіжного заходу), може чинитись тиск.
Указано, на відсутність у чинному кримінальному процесуальному Кодексі чіткого та вичерпного визначення категорії «уповноважена службова особа», що призводить до проблеми звуженого або розширювального тлумачення зазначеного поняття. Надані пропозиції щодо його нормативного закріплення.
Робота принципово відрізняється тим, що основою для дослідження вітчизняного законодавства, з-поміж іншого, стали конкретні проблеми, що згодом були підкріплені рішеннями ЄСПЛ, проте на сьогодні ще лишаються у поточному законодавстві. Такий підхід дозволяє комплексно підійти до питання законодавчих недосконалостей та зосередити на них увагу законодавця.
Завантаження
Посилання
2. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Рада Європи; Конвенція, Міжнародний документ. Офіційний вісник України. 1950.
№ 32 2006. Ст. 270.
3. Лобойко Л. М. Кримінальний процес : навч. посібник К. : Ваіте. 2014. 279 с.
4. Лоскутов Т. О. Проблеми затримання особи за підозрою у скоєнні злочину. Науковий вісник ужгородського національного університету. № 57. 2019. С. 97-101.
5. Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень: Закон України. 2018. Відомості Верховної Ради України. 2019 Ст. 71.
6. Сисоєнко Г. І. Затримання особи у кримінальному провадженні. Вісник Академії адвокатури України. № 1(32). 2015. С. 144-150.
7. Справа «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07). Європейський суд з прав людини, Міжнародні суди; Рішення, Справа, Заява від 07.11.2013. URL: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_989
8. Справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04) Європейський суд з прав людини, Міжнародні суди; Рішення, Справа від 21.04.2011. URL: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_683
9. Справа «Новік проти України» (Заява N 48068/06). Європейський суд з прав людини, Міжнародні суди; Рішення, Справа від 18.12.2008. URL: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_442
10. Справа «Яременко проти України» (Заява N 32092/02). Європейський суд з прав людини, Міжнародні суди; Рішення, Справа від 12.06.2008. URL: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_405
11. Фаринник В.І. Затримання особи: проблеми кримінальної процесуальної регламентації та шляхи їх вирішення. Вісник кримінального судочинства. 2015. № 2. С. 85–94. URL: http://nbuv.gov.ua/UJRN/vkc_2015_2_13
12. Case of Durmus Kurt and Others v. Turkey (Application no. 12101/03). On 31 May 2007. URL: http://echr.ketse.com/doc/12101.03-en-20070531/view/
13. Sprawa Baranowski przeciwko Polsce (skarga nr 39742/05, wyrok z dnia 2 października 2007 r.) dotyczy naruszenia art. 5 § 4 Konwencji. URL: https://arch-bip.ms.gov.pl/pl/prawa-czlowieka/europejski-trybunal prawczlowieka/
Авторське право (c) 2020 Солнцева Х. В., Зал Д. О.
![Ліцезія Creative Commons](http://i.creativecommons.org/l/by/4.0/88x31.png)
Цю роботу ліцензовано за Міжнародня ліцензія Creative Commons Attribution 4.0.