ПЕРША ПОЛЬСЬКО-ЧЕСЬКА ВІЙНА КІНЦЯ 80-х РОКІВ Х СТОЛІТТЯ ТА ЇЇ ПОЛІТИЧНІ Й ДИПЛОМАТИЧНІ НАСЛІДКИ ДЛЯ ЦЕНТРАЛЬНОЇ ЄВРОПИ - Ліхтей, Ігор (Дриновський збірник, 2025)
У статті досліджуються передумови, простежується перебіг і з’ясовуються політичні й дипломатичні наслідки для Центральної Європи першої польсько-чеської війни, яка спалахнула наприкінці 80-х років Х ст.  До цього часу впродовж майже двох десятиліть володарі Чеського князівства з династії Пршемисловичів підтримували дружні відносини з польським правителем Мешком І П’ястовичем, з яким перебували в родинних зв’язках. В умовах активного поступу на міжнародній арені німецького короля Оттона І, який 962 р. здобув титул імператора й проголосив утворення Римської (Німецької) імперії, молоді слов’янські держави шукали шляхи до взаємного зближення. Підкреслюючи імперський статус, Оттон І та його наступники проводили цілеспрямовану політику встановлення сюзеренно-васальних відносин з правителями Чеського та Польського князівств. З часом Мешко І, розширюючи кордони своєї держави, став зазіхати на володіння Болеслава ІІ Побожного, які, крім Чехії, охоплювали територію Моравії, Малої Польщі та Силезії. Польський князь врегулював відносини з Римською імперією й захопив частину територій, що належали Болеславові ІІ. Ймовірно, це була Силезія. Чеський володар звернувся по допомогу до вілців-лютичів (племінного об’єднання полабських слов’ян), з якими імперія вела жорстоку боротьбу. Такий крок засвідчив дипломатичну недалекоглядність Болеслава ІІ Побожного. Натомість Мешко І попросив підтримки з боку імперії. В ході цієї війни Болеслав ІІ Побожний утратив контроль над Силезією й частиною Малої Польщі. Його поразка започаткувала зовнішню та внутрішню кризу Чеської держави. Водночас вона різко підвищила політичний авторитет Мешка І та піднесла престиж Польського князівства, яке на деякий час стало відігравати  провідну роль у Центральній Європі.